Иван Кръстев
Преследвачи

chitanka.info

Братовчед един — Младен

ни събра на имен ден.

Пихме оранжада. Пяхме.

Свечери се, закъсняхме.

— Хайде, какичко Светлано,

да се връщаме дома,

че излязохме отрано,

а и мама е сама!

Тръгваме към къщи пеш.

А след нас… върви младеж!

Кака в кърпичка се киска:

— Този пък какво ли иска?

Но… слова са тук излишни,

че не сме ни стогодишни,

ни сме грозни при това.

Трябва да се действа срочно! —

каза кака и нарочно

кърпата си изтърва.

Момъкът — и миг не чака,

а подаде я на кака.

После тръгна редом с нея

в здрачината късна.

От градинската алея

нарцис бял откъсна.

Подари го на Светлана,

даже подръка я хвана…

На рожденния си ден

пак покани ни Младен.

Песни. Оранжада. Смях.

Аз отново закъснях.

Бях без кака. И сама

се запътих към дома.

Бързах, че ме чака мама,

а и времето тече.

Изведнъж видях през рамо,

че след мен… върви момче!

Кърпичка в дланта си стискам:

„Този пък какво ли иска?

Но… слова са тук излишни,

че не сме ни стогодишни,

ни сме грозни при това.

Трябва да се действа срочно!“

Кърпичката си нарочно

пуснах в сухата трева.

Изтъних гласа си плах:

— Аз ли нещо изтървах?

Тези думи много значат.

Но не трепна преследвачът.

А с душа надменна рече

след призивния въпрос:

— Тая сополанка вече

кърпа имала за нос!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.